Meje ...
spodobnosti ...
so bile resno ogrožene ...
Pravila bontona so ...
Meje spodobnosti so bile resno ogrožene.
Meje spodobnosti so bile resno ogrožene, kar je bilo edino prav,
a ne čisto prekoračene, kar je bilo tudi prav. Kljub temu ...
ni bila zadovoljna.
Kaj je? -Jane.
Jane!
Jojmene.
To dekle potrebuje moža.
In kdo je dovolj dober? Nihče.
Tebe krivim za to.
Ker sem ji dajal preveč popoln vzor.
Že 32 let si delim s tabo posteljo, a popolnosti nisem videla.
Še ne.
Ne, nehaj. G. Austen, nedelja je! Nehaj, ne ...
Ženske vrline se najbolj izražajo v dolžnostih hčere,
sestre in sčasoma žene in matere.
Kažejo se kot nežna milina,
krepostna ljubezen in molk v zgodnjem jutru.
Če ima ženska poseben dar,
na primer bister um, je najbolje, da ostane skrivnost.
Humor je bolj všečen, toda razum? Ne.
To je najbolj izdajalski dar izmed vseh.
George, stari prijatelj, veš, da moraš ostati.
Jenny! -George.
Pohiti, Jane! Zamudili bomo!
Ko nas pokliče milostljiva gospa, moramo ubogati.
Pridi že, Jane.
Lady Gresham, vam lahko predstavim svojo nečakinjo, grofico Feuillide,
in g. Fowla, Cassandrinega zaročenca.
Grofica? Potem ste Francozinja? -S poroko.
Gospoda grofa ni tu, da bi nas počastil z obiskom?
Važne obveznosti, gospa, gospod grof je moral obiskati gospo Giljotino.
Vidim, da se je vrnil vaš nečak.
G. Wisley.
Wisley je nepogrešljiv za mojo srečo.
Sedite vendar.
G. Fowle in Cassandra sta se zaročila šele nedavno.
Kdaj se bosta poročila?
Še nekaj časa ne, milostljiva gospa. -Zakaj pa ne?
Z lordom Cravenom bom kot kaplan
odpotoval na Karibsko otočje na odpravo proti Francozom.
Kaj vam je Craven ponudil? -Upam, da bom dobil svojo župnijo.
Koliko je to vredno?
Dovolj za poroko in skromno življenje.
G. Wisley, ste vedeli, da bodo Basingstokovi priredili ples?
Mislim, da zelo kmalu.
Jane uživa v plesu. -Wisley jih ne prenese.
Toda, gospod,
ples je nujno potrebna radost za mlade prebivalce soseščine.
Sprejemljivo pogovarjanje in skupno posedanje
ob zagotavljanju največje možne dostojnosti,
čemur družaben človek ne more ugovarjati.
Potem pa ste me spreobrnili.
Razstavljena kot kobila za razplod.
G. Wisley je zelo zaželen mlad gospod, goden za poroko. -Mati!
Saj poznaš naš položaj, Jane.
In najljubši nečak in dedič lady Gresham je.
Nekoč bo podedoval tole.
Izvrstno mu kaže!
Njegovo majhno premoženje me ne bo kupilo. -Kaj pa te bo, sestrična?
Bodite bolj pozorni, g. Lefroy.
To mi lahko plačaš kasneje.
Udari ga že!
Lefroy!
Bi radi, da spijem z vami kozarec vina, gospod? -Gospa.
Vidim, da si vse skupaj obrnil v svojo korist, Lefroy. -Kot v vojni, Austen.
Kdaj se boš moral vrniti nazaj v divjino? -Čez en dan. -Tako kmalu?
Nejevolja, dolgovi, a treba si je ustvariti ugled, celo če si vojak.
Še posebej, če si obsojen na župnišče, prijatelj. -Da.
A kljub temu, kdo je ta mala devica kislega obraza?
Oprostite, gospa.
G. Tom Lefroy, vam lahko predstavim g. Johna Warrena?
Pridružil se mi je v Hampshiru, oče naju pripravlja na sveti stan.
Kot vem, ste že bili Hampshire, g. Lefroy. -Lani.
Ste bili dolgo tam? -Zelo dolgo, g. Warren. Skoraj tri ure.
G. Austen, vražje ste čedni. Poljub.
Tom, kam bi torej šli? V Vauxhall Gardens? -Sem že bil tam.
Lefroy, pri Whitu je tahitijski ljubezenski festival. -Že videl.
K Crockfordu? -K Crockfordu? Že obdelal. Ali pa oni mene?
Kaj je tahitijski ljubezenski festival?
Warren!
Ponižno se opravičujem, gospod.
Tatvina enega prašiča je zločin, nedvomno gnusen, a dva prašiča ...
Dva prašiča sta nasilen napad na samo svetost zasebne lastnine.
Oprostite.
Vi in ljudje vaše baže ste rak na telesu družbe.
In rak se izreže iz telesa.
Dosmrtna deportacija. Naslednji.
Zakaj ste tu v Londonu, gospod? -Da se naučim prava.
Ki nima drugega namena kot? -Ohranitev lastninskih pravic.
Proti? -Drhali.
Red se torej ohranja zato, ker imamo ...
V pripravljenosti vojsko? -Lepe manire, gospod, in razsodnost.
Poznate to besedo? Razsodnost? -Da.
Poglejte mene.
Seveda sem se že rodil bogat, a bogat sem ostal, ker sem se izjemno vedel.
Ker sem se brzdal.
Vaša mati, moja sestra, je postala revna,
ker se ni. -Poročila se je iz ljubezni.
Da, zato pa tudi imate toliko bratov in sester tam v ... -Limericku.
Če upate, rekel sem upate ...
Če hrepenite po tem, da bi podedovali moje premoženje,
se morate izkazati bolj vrednega tega.
A kaj odkrijemo? Razsipnost,
dovolj divjo, da presega domišljijo najhujšega bahača.
Čudno družbo, igranje na srečo,
pohajkovanje po St. Jamesu kot brezglav muhast gizdalin.
Kakšen pravnik pa boste? -Tipičen.
Humor?
Potrebovali ga boste, ker vas bom naučil kozjih molitvic.
Poslal vas bom k sorodnikom, Lefroyjem.
Stric, saj živijo na podeželju. -Globoko na podeželju.
Jane?
Lahko ...
Hvala.
Mislim, da sta najbolj čedni sestri v Angliji.
G. Fowle bo očaran.
San Domingo je na drugem koncu sveta.
Pozabil me bo.
Nemogoče. Poglej spomin, ki mu ga boš dala nocoj.
Cassie. Ob pogledu nate mu bo zastalo srce, drugače si ne zasluži živeti.
In da, zavedam se protislovja v stavku, ki sem ga pravkar izrekla.
So že tu?
Jane! -Henry!
Videti si čudovito.
Pozdravljen, John. Zelo lepo te je videti. -Tudi tebe. -O, John!
George!
Pusti brata pri miru.
Jane? Si slišala? K nam bo prišel očetov nečak. Iz Londona.
Je ... -Sijajen mlad pravnik. -Lucy, prosim. -Razvpit.
Po tem, da zamuja?
Odkrij se, George. Odkrij se, oče je pripravljen.
Hvala, John. -Prosim.
V družini se vedno dogajajo velike in majhne stvari.
Najprej majhne. Henry je diplomiral na Oxfordu, hvala bogu. -Čestitam.
In naš prijatelj John, moj novi študent. Zdaj pa velike stvari.
Cassandra odhaja živet k bratu Edwardu in njegovi družini na obalo,
Robert pa z odpravo lorda Cravena na Karibsko otočje.
Nato pa se bosta lahko skupaj vkrcala
na največje in najbolj resno potovanje življenja.
Gdč. Austen, nas boste počastili z branjem?
Daj, Jane. -Daj. -Prosim, gdč. Jane. -Da, Jane, daj.
Prosim, Jane.
Nasvet mlade dame ljubljeni sestri Cassandri glede njene zaroke
s Fowlom.
Dvoril je dovolj silovito, da ji je ugajalo.
Meje spodobnosti so bile resno ogrožene, kar je bilo edino prav,
a ne čisto prekoračene, kar je bilo tudi prav.
Kljub temu pa je bila ...
Vam lahko predstavim svojega mladega nečaka g. Thomasa Lefroyja?
Več kot dobrodošel je. Pridružite se nam, gospod.
Plašč iz zelenega bombaža. Zelo modno.
Zdelo se vam bo zelo zabavno.
Dvoril je ...
Meje spodobnosti so bile resno ogrožene,
kar je bilo edino prav, a ne čisto prekoračene, kar je bilo tudi prav.
Kljub temu pa ni bila zadovoljna.
Imela je prefinjen okus, plemenita čustva,
očarljivo osebnost, eleganten videz.
Ljubi bog, listi so popisani na obeh straneh. -Tiho. Presneto.
Komaj včeraj sem dala košarico lordu Grahamu in njegovim šestim milijonom,
kar bi mi zadoščalo skoraj za leto dni,
če bi bila varčna ...
... zaklad, večji kot vsi dragulji Indije, ljubeče srce.
Bog!
In prosim vas, gospa, kaj pa lahko pričakujem v zameno?
Pričakujete? Lahko pričakujete, da mi boste občasno ustregli.
Sem takšna?
In milo, blago, proseče, nedolžno,
rahločutno, sočutno, zvesto, preprosto, ljubeče žensko srce.
Konec.
Bravo, Jane. -Odlično, Jane.
Bravo.
Odlično.
Tako dobro se izraža.
Pretirano očarljivo.
Morda dovolj izpiljeno,
a svetovljanski duh ni tako dovzeten za razvlečeno, mladostniško samohvalo.
Hvala. Oba sva zelo ponosna.
Pazljivo, prijatelj.
Čedna zadevica, g. Lefroy.
Saj si že kdaj držal v rokah puško, Tom?
Tom!
Jezus!
Tom. -Stric?
Zakaj ne bi šel raje na sprehod?
Tu naokoli je nekaj lepih sprehajalnih poti. Zelo lepih.
Sprehod.
Gospodična!
Gospodična, jaz ...
Gospodična?
Gospodična? Gospodična ... -Austen.
G. Lefroy.
Da, vem, a sem sama.
Razen mene. -Točno tako. -Dajte no!
Kakšna pravila vedenja veljajo v takšni podeželski situaciji?
Saj so naju predstavili, mar ne?
Kakšen smisel ima predstavitev, če si ne morete niti zapomniti mojega imena?
Saj res, v moji prisotnosti komaj ostanete budni.
Gospa. -Te malenkosti se morajo
gospodu tako izbornega vedenja zdeti zelo provincionalne,
a teh pravil si nisem izmislila jaz. Samo pokoravati se jim moram.
Rekli so mi, da je na sprehodu mogoče mnogo videti,
a do sedaj sem opazil samo večinoma zelene stvari zgoraj in rjave spodaj.
Da, no, drugi so zaznali več. Ta kraj je zelo slaven.
O selbornskem gozdu je napisana celo knjiga.
Morda roman?
Romani?
Uboge, neokusne stvari, ki jih berejo samo ženske,
ki jih, bognedaj, tudi pišejo samo ženske? -Aha, vaše pisanje.
Kot da se v pisanju žensk ne bi kazale velike moči duha,
poznavanje človeške narave, iskriva bistrost in humor
in najboljši slog pisanja, kar si ga lahko zamislite?
Sem bil premalo navdušen? -Premalo budni.
Potem pa sem ...
Potem pa sem dosegel svoj namen.
Ironično je bilo. -Kaj res?
In ste prepričani, da vas nisem užalil? -Sploh ne.
Gospe in gospodje, ples velikega vezirja.
Bi me počastili s plesom? -Kako prijazno, bratranec.
Gdč. Austen. -G. Wisley.
Vas lahko zaprosim za naslednji ples?
O, ne, tako pozni smo. -Pazi nase.
Hvala, Tom. Pohiti. -Lucy.
Grozno mi je žal.
Vadil sem, a mi ne gre.
Kakšen lep par sta.
Sestra. -Kaj meniš o g. Lefroyju? -Počaščeni smo z njegovo prisotnostjo.
Misliš? -Prav res, z njegovim bahavim in vzvišenim paradiranjem.
Jane. -Res zelo imenitno, da noče plesati, ko je tako malo gospodov.
Henry, so vsi tvoji prijatelji tako zoprni? -Jane.
Od kod natančno iz Irske pa sploh prihaja?
Iz Limericka, gdč. Austen.
Naredili bi mi izjemno uslugo,
če bi se ponižali in me počastili z naslednjim plesom.
Ker ste prva, ki pleše z mano, gospa, se mi zdi edino pošteno, da vam povem,
da ste merilo za hampshirsko gostoljubnost.
Potem pa je ugled vaše dežele odvisen od mojih ugotovitev.
Mimogrede, ta ples se imenuje country dance (podeželski, op. prev.)
po francoski besedi contre- danse (četvorka, op. prev.),
ne pa zato, ker bi ga plesali na kmečkem zborovanju neotesancev,
z lepljivimi pitami,
ogabnim vinom
in obupnim plesanjem. -Ste pa strogi do svojega soplesalca, gospa.
Samo opisala sem, kar si mislite. -Dovolite mi, da mislim sam.
Kar mi daje pravico, da storim enako in pridem do drugačnega zaključka.
Dovolite to ženski? -Odvisno od ženske
in od tega, kaj si misli o meni.
A saj ste več kot zadovoljni.
In mislim, da vi, gospodična, kako že?
Austen. Gospod ... -Lefroy.
Mislim, da se imate vi, gdč. Austen, za večvredno od ostalih.
Jaz?
Vi, gospa,
na skrivaj.
Kolikokrat si plesala s tem gospodom, Jane?
Je bilo dvakrat? -Dvakrat bi bilo pristransko.
Trikrat pa bi bilo popolnoma ... -V nebo vpijoče.
Pazljivo, Jane, Lucy ima prav. G. Lefroy ima res poseben sloves.
Verjetno kot najbolj neprijeten,
nesramen, aroganten, predrzen,
neznosen, vsiljiv moški.
Preveč pridevnikov.
Kaj skuša povedati?
Pokonci, gospodje. Nobenih zamenjav.
Mimo vratic metalca.
Še enkrat! Teci.
Nikoli se ne počutim bolj francosko kot takrat, ko gledam kriket.
Izpadel si. -Ni. -Ne? -Ne.
Je izpadel?
Začenjam sumiti, da se spogleduješ z mojim bratom, sestrična.
Spogledovanje je ženski poklic. Treba je ostati v formi.
Izpadel si. -Dobro je bilo, Tom.
Računamo na vas.
Na vrsti je g. Warren.
Hvala. -Vso srečo!
John Warren!
Srečno, g. Warren.
John ni bil nikoli preveč dober.
Počasi!
Tecite, Warren, tecite! -Hitro, pohitite! -Tecite!
Presneto dobro!
Glejte.
Izpadli ste. -Da! -Izpadli ste, g. Warren.
Čudovito, Tom, čudovito.
Hvala, Warren. Pojdite.
Še enkrat tako, Tom.
Dobro je bilo, g. Warren. -Težka žoga. Zoprna vratca.
Upam, da niste preveč razočarani, gdč. Austen.
Še štiri za zmago, Wisley.
Kdo je naslednji? -Dajmo!
Ne more ... -Jane!
Kaj zaboga boš storila?
Ne da se je zadržati.
Dajmo!
Prizanesi ji, Tom.
Bodite nežni, Lefroy!
Teci, Jane, teci!
Hitro! -Teci!
Samo še štirikrat, pa bomo zmagali.
Zmigaj se, ti štor!
Še enkrat! -Hitro! -Pojdi!
Tek je veljaven.
Smola, Lefroy.
Vidiš?
Tako dobra je bila.
Očitno ste igrali že kdaj prej? -Ni imela izbire. Odraščala je z brati.
Mislim, da je čas za plavanje.
Dobro si igral, Henry. -Zmago posvečam grofici Feuillide.
Na drugi strani hriba je primeren kraj za kopanje. -Res?
Pazite!
Dajmo!
Počakaj!
Tokrat ne, Lefroy.
Misliš?
Tiho.
Oče, ste videli Toma? -Ne, Lucy, nisem.
Zaljubljena do ušes. Naravno za petnajstletnico.
Ljubezen in razum sta sovražnika v vsaki starosti.
Ga. Lefroy, lahko raziščem vašo knjižnico? -Seveda.
Lucy bi se že jutri poročila z njim, toda kakšen obupen mož bi bil.
Verjetno mislite na njegov sloves. Izkušnje so lahko tudi priporočilo.
Gdč. Austen. -G. Lefroy.
In berete. -Da.
Malo sem prelistal sem vašo knjigo o gozdu. Naravno zgodovino g. Whita.
Kako vam je bila všeč? -Ne morem je brati. Preveč je vznemirljiva.
Vznemirljiva?
Recimo ta opis.
Hudourniki v lepem majskem jutru letajo sem in tja,
popolnoma srečni jadrajo visoko v zraku. Nato pa ...
Nato pa eden skoči na hrbet drugega, se trdno prime
in pozabi leteti, da oba padata v globino v smrt,
meter za metrom, dokler se samici ne izvije krik ...
Da?
Dokler se samici ne izvije glasen, prediren krik
ekstaze.
Se to v naravni zgodovini Hampshira dogaja pogosto?
Vaša nevednost je razumljiva, ker vam manjka ... Kako bi rekel?
Zgodovine?
Dostojnost mi nalaga, da prezrem te besede.
Obsoja vas in vaše delo na nivo ženskega pisanja.
Če bi radi pisali romane, če bi bili radi enaki moškim pisateljem,
so izkušnje nujno potrebne.
A tako.
In od kod vam pravica, da mi dajete ta nasvet?
Več vem o svetu.
Sklepam, da veliko več.
Dovolj, da vem, da si morate razširiti obzorja
z izrednim mladeničem.
Z zelo nevarnim mladeničem,
ki je nedvomno okužil srca mnogih mladenk s sladkimi pokvarjenostmi ...
Preberite to in boste razumeli.
ZGODOVINA TOMA JONESA HENRY FIELDING
Ko je filozof slišal, da je bila utrdba kreposti premagana,
je dal svojim željam prosto pot.
Njegov tek ni bil tek občutljivih ljudi, ki ne morejo zaužiti slaščice,
ker jo je nekdo drug ... -Ker jo je že okusil drug.
Te slaščice že ne bo okusil. -Kaj, draga?
... niti ni bil njen obraz kaj posebno lep.
A ker je bila obleka strgana z vsega zgornjega dela telesa,
so njene prsi ... -Lepo oblikovane in izredno bele,
pritegnile pogled njenega rešitelja in nekaj trenutkov sta tiho stala
in strmela drug v drugega.
Prebrala sem vašo knjigo.
Prebrala sem vašo knjigo in je ne odobravam. -Seveda je ne.
Toda česa? Prizorov? Likov? Sloga pisanja? -Ne, vse to je dobro.
Moralnosti? -Ta je pokvarjena.
Seveda je. Toda zakaj?
Pregreha vodi v težave, krepost je nagrajena. Hudobni končajo slabo.
Točno to. A v življenju gre hudobnim pogosto dobro. Vzemiva na primer vas.
In roman mora pokazati, kakšen je svet v resnici,
kako junaki resnično razmišljajo, kako se dejansko pripetijo dogodki.
Roman bi moral nekako razkriti resnične vzgibe naših dejanj.
Kaj pa čustva mojega junaka?
Zdi se mi, gospod, da so zelo močna čustva vašega junaka
povzročila njemu in vsem, povezanim z njim, kopico težav.
Če vas je knjiga vznemirila ...
Toda sirota mora poznati težave. -Kakšne težave?
Vseh vrst.
Lavertonski sejem. Zelo zabavno. Izredno dobra ideja, Jane.
Da, gdč. Austen, rekel bi, da ne ravno vaša običajna družba.
Pokažite malo domišljije, g. Lefroy.
Tukaj hitro zaideš v težave.
In svobodni ljudje. Jim ne zavidate?
A zelo uživam, da to lahko opazujem tako od blizu.
To pa je tepec, da se loti profesionalca.
Seveda vi vse to veste. -Seveda.
Da, zelo modno razvedrilo v Londonu.
Mlatenje ljudi na žive in mrtve. Kaj pa počnete?
G. Lefroy, stojte!
Umaknite se!
Nehajte! -Poglejva, kako vam bo šlo proti meni, gospod.
Umaknite se, prosim.
Pet šilingov na gospoda. Kdo bo sprejel? Vi? Tu je potrdilo.
Hvala.
Udari ga že!
Dajmo, Lefroy, udari ga!
Tom, nehati moraš.
Daj že, Lefroy!
Vstanite, gospod.
Tom!
Lucy.
To mi je storil že dvakrat. -Denar porabljaš kot vodo.
Bojim se, da je moj vodostaj zelo nizek.
Bojim se, da mi je zmanjkalo denarja. -Vzemi.
Kako nerodno.
G. Lefroy?
Se nisem dovolj spodobno vedel?
Zakaj ste storili to?
Nisem mogel dopustiti, da bi šle vse tiste drage ure boksanja v nič.
Oprostite mi, če zaznavam v vas čut za pravico.
Pravnik sem. Pravica ne igra v pravu nobene vloge.
Verjamete to?
Verjamem, da moram.
Se opravičujem.
V njenem srcu divja vihar. -Samo kratka poletna nevihta.
G. Lefroy bo kmalu odšel. G. Wisley pa bo še vedno čakal, vsaj upam.
Tepec je. -Saj se bo naredil.
In ona bi ga lahko z zelo malo truda spravila v red.
Lahko bi jo prepričal. -In žrtvoval njeno srečo?
Jane ne bi smela dobiti moškega, ki ponuja najboljšo ceno,
ampak moškega, ki ga želi. -O, g. Austen.
Se morava neprestano pogovarjati o tem?
Če bomo tako nadaljevali, bomo končali v obcestnem jarku.
Jenny! G. Austen!
Kje ste?
Tako prijazno od vas, da ste se odzvali povabilu.
Bi skodelico čaja, gospa? -Zelenega?
Rjavega, vaša milost. -Potem pa ne.
Kje je naša najmlajša hči?
Revne obiskuje, gospa.
Jane? Jane!
Končno. Obiskala sta nas lady Gresham in g. Wisley. Kje si bila?
Gospa. Gospod.
Morda bi se mlada rada sprehodila?
Vidim, da je tamle poleg hiše čeden gozdiček.
Oprostite.
Jane?
Kaj pa počne? -Piše.
Se da glede tega kaj ukreniti?
Gdč. Austen, morda veste, da sem vas spoznaval
že kar precej časa med svojimi obiski v Steventonu.
Vrt je v tem letnem času tako lep. -Res je.
Občutek, ki ste mi ga dajali, me je vedno ... -Še posebej rože.
Skušam vam povedati, da prejemam spodoben dohodek 2.000 funtov letno
poleg še večjih pričakovanj kot dedič gospe Gresham,
kar morda ne bi bilo olikano omenjati. -Neolikano, da.
Vaše je. Če se poročiva, je vse to vaše.
G. Wisley ...
Vidim, da je vaša ponudba iskrena in kavalirska in resnično sem počaščena.
A ne glede na vse, kar ste in kar ponujate, jaz ...
Da.
Ljubezen je včasih plašna roža, ki potrebuje čas, da se razcveti.
Laganje trgovcem, popravljanje, praskanje denarja na kup.
Nenehno življenje iz rok v usta!
Razumem, da je naš položaj težak, gospa.
Zate ni nobenega denarja. -Gotovo bi se dalo kaj storiti.
Vse, kar lahko prihranimo, morajo dobiti tvoje bratje.
Če se ne boš poročila, ne boš imela ničesar. -Pa bodi tako.
Ker se ne bom poročila brez ljubezni kot moja mati!
In zdaj moram sama kopati svoj prekleti krompir!
Bi bila raje uboga stara služkinja? Zaničevana, vsem v posmeh?
Upravičena zabava za vsako vaško teslo z nesramnim jezikom?
Ljubezen je zaželena.
Denar pa je nujno potreben.
Lahko bi živela od ...
Od česa?
Lahko bi živela od ... -Pisanja?
Izbijmo ti to zamisel enkrat za vselej iz glave.
Kaj je zdaj to?
Težave med mojima ženskama?
Pridita,
sezita si v roke in pobotajta.
Kam pa greš? Gospodična! -Nahraniti prašiče, gospa.
Nudil bi ti sijajen dom.
Udobno življenje. -Oče.
Premisli.
To bo verjetno tvoja najboljša ponudba.
Wisley? -Zaenkrat res še ni napravil kakšnega posebnega vtisa ...
Tepec je. -Saj se bo naredil.
Nič ne uniči duha bolj kot revščina.
Nekoč sem videla kraljico Marie Antoinette,
kako je nekaj podobnega nosila na plesu.
Se šopirim? Vem, da se.
Kaj vse se trudimo, da bi nas marali, če jih imamo rade.
Henry?
Eliza, moj brat je precej mlajši od tebe. -In revnejši.
Ve, da ga imam iskreno rada. -Vem, da je čeden ...
In čedni mladeniči morajo od nečesa živeti, enako kot neprivlačni.
Ga spodbujaš, da te vzame zaradi denarja?
Moški že počnejo to. -Zaradi tega takšno početje še ni častno.
No, jaz sem razumna ženska.
Hvala bogu, da glede na tvoj opis jaz nisem.
Če bi bila, bi morda ugotovila, da je tvoj irski prijatelj brez prebite pare
in da ni mogoče pričakovati, da se bo oženil z nekom brez denarja.
Upoštevaj to na nocojšnjem plesu.
Kakorkoli že, jutri se bo vrnil v London, kjer ne bo mogel škodovati.
Dober večer, gdč. Austen.
Da, da.
Gdč. Jane Austen.
Me veseli.
Zelo smo počaščeni, da smo tu na plesu vaše tete.
Strastno plešete.
Nobena razumna ženska ne bi pokazala strasti, če bi hotela očarati moža.
Za razliko od ljubimca?
Lahko ste mirni. Ničesar se ne nadejam. -Nisem vas hotel užaliti ...
Ne, seveda ne. Oprostite, vroče mi je.
Oprostite.
Gdč. Austen. -Oprostite.
To je neznosno. Moj oče me sili, da bi čimprej postal župnik,
jaz pa bi si rad nadel rdečo sukno stotnika Njegovega Veličanstva.
A nimam denarja za to.
Jaz ga imam.
To je seveda nemogoče. -Henry, ne skrivaj svojih čustev pred mano.
Rdeča barva ti bo zelo pristajala.
Gdč. Austen? Tu ste.
Gdč. Austen, ne morem verjeti, da se moram o tem pogovoriti z vami.
Milostljiva gospa?
Mati g. Wisleyja, moja draga sestra, je umrla mlada.
Sama nimam otrok.
Upam, da vam ne bo treba nikoli izkusiti tovrstne bolečine.
Enostavno povedano, želje mojega nečaka so mi blizu,
pa če so še tako nenavadne.
No,
videti ste krepkega zdravja.
Običajne spretnosti obvladate.
Vaša zunanjost je sprejemljiva.
Toda ko mladenko, kot ste vi, zasnubi
takšen gospod, kot je moj nečak, je njena dolžnost, da takoj privoli.
A kaj odkrijemo?
Svobodomiselnost? -Točno tako.
Moj nečak, gdč. Austen, se je ponižal resnično globoko,
da je zasnubil hčer nepomembnega in siromašnega duhovnika.
Siromašnega? Vaša milost se moti.
Nikoli se ne motim.
Vaš oče je v hudih finančnih težavah.
A vse še ni izgubljeno.
Ima hčer, ki se ji je nasmehnila sreča.
G. Wisley pomeni za Jane dobro priložnost.
Morala bi takoj privoliti.
Mar ne mislite tako?
Lucy, privoščiva si okrepčilo. -Kaj? Mati.
Slišal sem za ženitno ponudbo g. Wisleyja.
Čestitam.
Ima dobro izobražena revna mladenka sploh kakšno drugo možnost?
Kako se boste lahko poročili z njim? Kljub njegovemu denarju in hišam,
kako se lahko vdate brez ljubezni in to izmed vseh ljudi ravno vi?
Kako pa se lahko vdam iz ljubezni?
Jutri odhajate.
Sem se dobro odrezala? -Zelo, zelo dobro.
Hotela sem te vsaj enkrat poljubiti tako, kot je treba.
Nimam denarja in imetja,
povsem sem odvisen od strica, tega čudaškega starega norca.
Ne morem te še zasnubiti. A moraš vedeti, kaj čutim.
Jane, tvoj sem.
Tvoj sem. S srcem in dušo.
Kolikor je to že vredno.
Naj jaz odločim o tem.
Kaj bova storila?
Kar morava.
Moja najdražja Cassandra, moje srce je dobilo krila.
Dvomov in tuhtanja je konec.
Kmalu bom pobegnila imenitni gospe in njenemu sijajnemu nečaku.
Eliza, Henry in jaz se ti bomo pridružili na obali,
a se moramo vmes ustaviti še v Londonu.
Tom je bistro dosegel, da nas je k sebi povabil njegov stric, sodnik.
Upajmo, da ga bomo lahko prepričali o moji primernosti.
Prosim, uniči to sramotno pismo takoj, ko si opomoreš od osuplosti.
Tvoja ljubeča Jane, ki se ji strašno mudi.
Tom! Prišli so najini gosti.
Vedi se dostojanstveno. Grofica.
Gospod. Dobrodošli ... -Gospa grofica.
Gospa grofica. V moji hiši je vse preredko prisotno plemstvo.
In seveda njihovi prijatelji. Prosim.
Tu boste ostali le kratek čas. Izgubljati ne smemo niti trenutka.
Moj nečak je pripravil načrt svetovljanske zabave.
V tem se še posebej odlikuje. -Kaj res?
Katera bitka je bila to, Tom? -V Villers-en-Cauchies.
Zelo dobro. Na tisoče pobitih. Dobro smo vrnili tistim Francozarjem.
Oprostite, gospa.
Naj vas nikar ne bo zaradi mene strah zmerjati jakobince, sodnik.
Obglavili so mojega moža. -Divjaki. Zveri.
In njegova posest? -Zaplenjena. -Katastrofa.
Seveda je bila do tedaj večina mojega imetja že prenosnega, tako da ...
Da, prenosno imetje je sreča v listnici.
Sem zaznal v vaših besedah ironijo?
Mnenja sem, da je ironija žalitev z nasmeškom na obrazu. -Res je.
Ne.
Ne?
Ne, ironija je soočenje protislovnih resnic,
da iz nasprotja nastane nova resnica, ki jo poveš s smehom ali nasmeškom,
in brez dvoma jo mora spremljati smeh,
drugače je po mojem mnenju lažna in zanikanje same narave človečnosti.
Moja sestrična je pisateljica.
Česa? -Jane?
Romanov.
Mlada ženska, ki naj bi si ustvarila družino?
Da, stric, in jutri gremo obiskat še eno, ga. Radcliffe.
Skoraj puščavniško se drži sama zase, a preko prava poznam njenega moža.
Koga? -Pisateljico, ga. Radcliffe.
Pisateljstvo je njen poklic. -Njen kaj?
500 funtov, stric, za zadnji roman, Skrivnosti Udolpha.
In mislim, da naj bi jih za naslednjega dobila 800. -Italijan.
Več kot 1.000 funtov?
Kakšni časi.
Tako mirno živite.
Vaši romani pa so polni romantičnosti, nevarnosti, nasilja.
Vse, kar moje življenje ni.
Očitno.
O čem želite pisati?
O srčnih zadevah.
Jih poznate?
Vseh ne.
Sčasoma jih boste.
A četudi ne, zato pa imamo domišljijo.
Vaša domišljija vam je prinesla neodvisnost.
Ceno za to sva morala plačati oba z možem.
Ubogi William.
Ni preveč spodobno, če je žena pametna.
Če pa je pisateljica, je to nič manj kot škandal.
A gotovo je mogoče?
Živeti kot žena in pisateljica?
Mislim, da.
Čeprav nikoli lahko.
Bi resnično lahko imela?
Kaj natančno?
Tebe.
Kako to misliš, mene?
Življenje s tabo. -Da.
Lefroy.
Tiho. Sodnik. -Kot podivjan pes je.
Radodaren bo. Prepričan sem.
Boš govoril z njim? -Jutri, obljubljam.
Resnično se moram posloviti.
Lahko noč. -Lahko noč.
Gdč. Austen? -Da?
Lahko noč.
Mislim, da ima mama prav. Moža potrebuje, čim prej, tem bolje.
Pet siromašnih deklet.
Prvi vtisi
... tako občuteno in navdušeno, kakor je le mogoče
pričakovati od močno zaljubljenega človeka.
G. Wickham je bil srečnež, h kateremu so se uzrle skoraj vse ženske oči.
... slepa, pristranska, nestrpna, neumna.
... kdaj bo zagledala pemberleyski gozd.
Ta odgovor ga je navdal s tolikšno srečo ...
Ne gre in ne gre. Svojih čustev ne morem zatreti.
Darcyjev zakon
Dobro jutro, gospod. -Dobro jutro?
Se je svet postavil na glavo? -Gospod?
Prepričan sem, da grofinja uživa v obisku?
Mislim, da, gospod. Jaz ... -Dobra ženska, zelo dobra.
Zares. Z vami bi se rad o nečem pogovoril. -Glede žepnine ni govora.
Zdaj ko ste imeli priložnost, da se seznanite z gdč. Austen,
sem prepričan, da ste ugotovili, da je izjemna mladenka.
To je nezaslišano! -Če mi dovolite, gospod.
Ni potrebe. To pismo mi je razjasnilo čisto vse.
Pismo? -Zdaj vem, kaj ste počeli v Hampshiru.
Iz Steventona je. -Je res, da ste zlorabili moje zaupanje?
Obzirno sem vas želel pripraviti, da spoznate mlado damo in jo vzljubite.
Me oslepiti z bogato vdovo in nato podtakniti to obubožano lovko na moža!
Ne tako ostro, gospod, prosim vas! -Ta ironična mala pisateljica.
Želel sem, da jo sami spoznate.
Prepričan sem bil, da bodo njene odlike govorile same zase.
Moja sreča je v vaših rokah. -Sreča?
Vraga, raje bi videl, da si pokvarjen zvodnik, ki se morda lahko poboljša,
kot pa zaljubljen cucek, ki se je ujel v slab zakon.
Stric je odklonil svoj pristanek.
Pismo je opravilo svoj namen. -Kdo ga je poslal?
Lady Gresham?
Ali pa njen nečak.
Mislita, da lahko počneta z nama, kar hočeta, a tega ne bom sprejela.
Nobene izbire nimava.
Seveda jo imava.
Jaz ...
V celoti sem odvisen od ...
Od strica.
Jaz pa sem odvisna od tebe.
Kaj boš torej storil?
Kar moram.
Dolžnosti do družine imam, Jane. Tudi nanje moram misliti. -Tom ...
Je to vse, kar mi imaš povedati?
Zbogom, g. Lefroy.
Sodišče je razsodilo, naj vas odvedejo nazaj tja, od koder ste prišli,
nato pa na kraj usmrtitve,
kjer vas bodo obesili.
Naj se Gospod usmili vaše duše.
Naslednji.
Tako grdo se je vedel do tebe, Jane.
Morda se bova lahko kmalu vrnili domov v Steventon.
Je kaj novic o Robertu?
Končno je prispel v San Domingo. -Dobro.
Dobro.
Kozarec vina, gospod?
Da. Da, zdravica enega stanovskega kolega drugemu.
Žal mi je, ker sem bila v preteklosti tako nevljudna.
G. Wisley?
Razvpita ga. Radcliffe.
Je bila tudi v resnici tako gotska kot njeni romani?
Na zunaj ne,
a sumim, da ima precej burno notranjost.
To velja za vse nas.
Sporočilo za častitega g. Austena.
Sporočilo za častitega g. Austena. -Hvala.
Stric?
Kaj je?
Zdi se, da je umrl zelo kmalu po pristanku v San Domingu.
Mojbog, saj je komaj prišel tja.
Kaj pa mu je bilo?
Rumeno mrzlico je imel. Lord Craven je napisal pismo.
Rekel je, da ga ne bi nikoli vzel s sabo, če bi vedel, da je zaročen.
Jane, še nekaj drugega je.
G. Lefroy, Tom.
Kaj? -Če bi lahko, bi ti prikril.
Na obisku je pri ga. Lefroy in jaz ...
Zaročil se je.
Tako hitro?
Pismo?
Ne. Nekaj, kar sem začela pisati v Londonu.
Gre za zgodbo o mladi ženski.
O dveh mladih ženskah.
Boljših kot okoliščine, v katerih sta se znašli. -Takšnih je mnogo.
In dveh mladih gospodih, ki sta dobila
mnogo več, kot si zaslužita, tako kot številni drugi.
Kako se zgodba začne? -Slabo. -In potem?
Gre še na slabše.
Z nekaj humorja, vsaj upam.
Kako se konča?
Za obe se konča zmagoslavno in srečno.
Se sijajno poročita?
Bleščeče
z zelo bogatima moškima.
Nekaj ste me vprašali.
Pripravljena sem vam odgovoriti. A prej je treba še nekaj razjasniti.
Ne razumem vas, g. Wisley.
Včasih ste največji kavalir, kar jih poznam, pa bi kljub temu ...
Kljub temu. Kako žalostni besedi.
A kljub temu ste sposobni biti zelo brezobzirni, da bi dosegli cilj.
Govorim seveda o vašem pismu. -Kakšnem pismu?
Je bila teta tista, ki je pisala v vašem imenu?
Saj ni pomembno.
Strast tako ali drugače iz vseh nas naredi bedake.
Upam, da boste sčasoma o strasti spet dobili boljše mnenje.
To čustvo je nesmiselno.
Če upoštevate spol, h kateremu je pogosto usmerjena,
se prav nič ne razlikuje od norosti.
Zahvaljujem se vam, da ste me zasnubili. Sprejemam. Na svidenje.
George.
G. Wisley je plemenit človek.
Vedno te bom imela rada.
Gdč. Austen.
G. Lefroy.
Gospod.
Moram vam čestitati, g. Lefroy.
Da v takem trenutku obiščete staro prijateljico. Kako obzirno.
Prišel sem,
da vam z zamudo pojasnim,
zakaj sem se tako vedel. Ne vem, kako naj vam povem.
Povejte mi o svoji gospe, g. Lefroy.
Od kod je?
Iz okrožja Wexford.
Iz vaše rodne dežele. Izvrstno.
S čim ste jo osvojili? Z uglajenostjo, nasmehom in všečnimi besedami?
Ne, sploh ne.
Ne, če bi res izkusila to čustvo, bi morala mrziti že sam pogled nanj.
In motiš se.
Jaz sem vsaj nepristranska glede čudovito premožne gdč. Wexford ...
Tega ne morem storiti.
Torej bi se poročila z Wisleyjem?
Prosim?
Če je v tebi le trohica resnice ali pravičnosti,
se ne moreš poročiti z njim. -Ne, g. Lefroy.
O pravičnosti veste le malo, o resnici pa še manj, sami ste to priznali.
Jane, trudil sem se. Trudil sem se in ne morem tako zlagano živeti.
Ti lahko?
Jane, ali ti lahko?
Le kaj bova imela od življenja, če ne bova skupaj?
Pobegni z mano.
Pobeg?
Natanko to predlagam.
S kočijo bova odšla v London in bova do petka že poročena na Škotskem.
In pustila vse? -Vse.
Samo tako bova lahko skupaj.
Vse boš izgubila.
Družino, položaj v družbi. Za kaj?
Garanje do konca svojih dni za miloščino?
Vsako leto otrok in brez sredstev, da bi si olajšala breme?
Kako boš lahko pisala, Jane? -Ne vem.
A srečo imam na dosegu roke in ne morem si pomagati.
To nima smisla.
Če bi lahko dobila nazaj svojega Roberta, pa čeprav takole,
bi storila to?
Prosim te, prikrij moj odhod kolikor se le da dolgo. -Počakaj.
Na.
Vzemi. Zdaj pa pojdi, hitro.
Pridi. Če pohitiva, lahko še ujameva jutranjo kočijo.
Si prepričana?
Pazi.
Ali prihaja? -Ne še.
Primi me za roko. Si v redu?
Pohiti. Slišim, da se bliža.
Tu je.
Dva za London. Plačala bova ob prvem postanku. Da? -Prav, gospod.
Hampshire, tvoj rodni okraj.
Je bil.
Obtičali smo. Gospe in gospodje, pojdite prosim vsi ven.
Zmanjšati moramo obremenitev. -Ne, pustite meni.
Gospode bom prosil za pomoč.
Gospod, če lahko potisnete kočijo. Oprostite. Mladi gospod?
Da, da. -Na drugi strani, hvala.
Mladi gospod, prosim, pridite sem. -Prav.
Nam lahko pomagate? Hvala.
Zdaj pa vas prosim, gospodje, da potisnemo vsi skupaj.
Ena, dve,
tri in potisnite!
Dajmo.
Dragi Tom.
Kako prav je prišel denar, ki si ga poslal.
Ena, dve in tri!
Oče in jaz sva ti zelo hvaležna.
Tako si prijazen, da deliš z nami žepnino, ki ti jo daje stric.
Niti pomisliti si ne drznem, kako bi brez tega preživeli.
Dobro opravljeno. Hvala vam, gospodje.
Dobro, gospe in gospodje, prosim vas, da se čimprej vrnete v kočijo.
Kočija čaka.
Te skrbi? -Ne.
Ker boš izgubila ugled? -Ne.
Ker ga boš ti. -Jaz ne ... -Prosim, pridita, kočija odhaja.
Pridi.
Zamenjava konj. Samo 20 minut.
Čakala vas bo zadaj za gostiščem. Vsi dol.
Koliko bratov in sester imaš v Limericku, Tom?
Dovolj. Zakaj?
Kako jim je ime?
Oni ...
Od koga so odvisni?
Tvoj ugled je uničen.
Izvrstno hliniš, da si razuzdan.
Saj lahko zaslužim denar. -Ne bo dovolj.
Napredoval bom.
Če boš imel za sovražnika sodnika vrhovnega sodišča? In ženo brez ficka?
Ter bogve koliko lačnih ust, odvisnih od tebe?
Moj dragi prijatelj, potonil boš, s tabo pa tudi mi vsi ostali.
Jaz bom ... -Kočija za Hampshire.
Kočija za Hampshire odhaja čez pet minut.
Ne! Ne, Jane.
Nikoli se ti ne bom odpovedal. -Tom ... -Ne govori in ne razmišljaj.
Samo ljubi me. Me ljubiš?
Da.
A če najina ljubezen uniči tvojo družino, bo uničila tudi samo sebe.
Ne. -Da.
V dolgem, počasnem procesu propadanja, obžalovanja in obtoževanja.
To je neumnost.
Resnica.
Ki vsebuje nasprotje.
A to morava sprejeti z nasmeškom.
Drugače bom mislila, da je bila lažna in da sploh nisva nikoli ljubila.
Prosim.
Zbogom.
Tipična prekleta ubežnica, ki se ne more odločiti.
Gospodična.
Dobro, pojdi.
Je kdo tu?
Kje so vsi? -Vas iščejo, gospodična. Povsod.
Hvala, Jenny. -G. Warren.
Vaša družina je skušala služinčadi prikriti zadevo, toda ...
Kje je ta malopridnež Lefroy? Mojbog, če ga Henry najde, ga bo ubil.
Ne bo ga našel.
Če pa ga bo, ga ne bo ubil.
Ni potrebno.
Kaj se je zgodilo?
Nič.
A tako.
Jane,
morda nisem tako očarljiv kot Lefroy.
Nekateri bi temu rekli plitkost, drugi pretvarjanje, toda jaz ...
Ničesar se ne nadejam. -Nadejate?
Ne morete si predstavljati.
Hvala, da ste mi s svojo ponudbo izkazali tako veliko čast,
toda ali ni v Hampshiru nobenih drugih žensk?
Vi ste pisali sodniku.
Morate upoštevati, kako zelo sem vas vedno ljubil.
Torej?
Vrnila si se domov k nam.
Ne.
G. Austen, moram vam sporočiti, da se danes ne bom udeležila maše.
Ne v prisotnosti te mladenke. -Kajpada.
Če že moram povedati odkrito ... -Teta.
Mislim, da je bila vaša najmlajša hči na potovanju.
Ali milostljiva gospa meni, da je potovati zločin? -Brez dovoljenja.
Poleg tega vedite, da je moj nečak prenehal dvoriti
nekomu brez družine, premoženja, pomembnosti
in ki je usodno zaznamovan s sumom.
Pa ima družino, gospa. -Vsekakor.
Pomembnost je lahko odvisna od stvari, ki jih vaša milost ne more razumeti.
Kar pa zadeva premoženje, pa se mlada ženska lahko zanaša nase.
Zanimivo, gdč. Austen.
Prosim, sprehodite se z mano ob reki, da se bolj podrobno pomeniva o tem.
Wisley?
Žal mi je, če vas je moje obnašanje razočaralo, g. Wisley.
Zdi se, da se ne morete pripraviti do tega, da bi se poročili brez ljubezni.
Ali celo z njo.
Zaradi tega vas spoštujem in se strinjam z vami. Tudi jaz se ne morem.
Vedno sem upal, da bom sčasoma osvojil vaše srce,
a sem dovolj nečimrn, da hočem biti ljubljen zaradi sebe in ne denarja.
Se razideva kot prijatelja?
Da.
Torej boste živeli ... -Od pisanja. Da.
Bodo imele vse vaše zgodbe srečen konec?
Moji liki bodo dobili
po manjših težavah
vse, kar si želijo.
Dobro se ne konča vedno dobro.
Vsesplošno priznana resnica je ...
... da samski moški s čednim premoženjem nujno potrebuje ženo.
Naj so čustva in nazori takega človeka še tako malo znani,
ko se naseli v soseščini,
ta resnica je v miselnosti okoliških družin tako globoko zakoreninjena,
da ga imajo za zakonito lastnino te ali one svojih hčera.
Dragi g. Bennet, mu je nekega dne rekla njegova gospa,
ste že slišali, da je netherfieldski park končno oddan v najem?
G. Bennet je odgovoril, da ni slišal. Pa je, mu je odvrnila ...
Ste gdč. Austen? Tista gdč. Austen?
Ne, gospa. Ta vljudnostni naziv v skladu s pravili prednosti
pripada moji starejši sestri.
Gdč. Jane Austen, avtorica Prevzetnosti in pristranosti?
Moja sestra želi ostati anonimna, a ceni vaše prijazno navdušenje.
Hvala. -Hvala.
Prosim, pridita.
Tega ne bom Henryju nikoli odpustila. -Da, pa boš. Vedno mu vse odpustiva.
Jane, stara prijateljica.
Pozen kot vedno.
Gospa grofica, gdč. Austen.
G. Lefroy.
Dovolite, prosim, da vam predstavim
vašo najbolj zagreto oboževalko, mojo hčer, gdč. Lefroy.
Gdč. Austen, kako zelo me veseli, da sem vas spoznala.
Nam boste nocoj brali?
Moja sestra nikoli ne bere.
Kako pa naj bi drugače ostala anonimna?
Toda ... -Jane.
Napravila bom izjemo,
če tako želi moja nova prijateljica.
Pridi, sedi poleg mene.
Ljubka je, Tom.
Zdaj je začenjala razumeti,
da je ravno on tisti, ki bi ji bil po svojih nagnjenjih in nadarjenosti
najbolj po volji.
Njegovo razumevanje in umirjenost bi se najbolj ujemala
z vsemi njenimi željami, čeprav je bil v tem različen od nje.
Zveza med njima bi morala biti obema v prid.
njemu bi se ob njeni lahkotnosti in živahnosti
omečilo srce in izboljšal nastop;
ona pa bi imela še pomembnejše koristi
od njegove razgledanosti, razsodnosti in poznavanja sveta.
Toda zdaj ni mogla nobena še tako posrečena poroka poučiti
občudujoče ljudske množice, kakšna je prava zakonska sreča.
V svojem kratkem življenju je Jane Austen napisala šest romanov,
ki sodijo med največja dela v angleškem jeziku.
Tom Lefroy je postal uspešen pravnik
in namestnik predsednika vrhovnega sodišča Irske.
Najstarejši hčeri je dal ime Jane.
Niti Jane niti njena sestra Cassandra se nista nikoli poročili.